О! Вона така винна! І на знак розкаяння готова посипати голову уявним попелом, охати, ахати і зітхати. При цьому вона докладе всі зусилля, щоб убити своїми жіночими чарами інспектора наповал, по-іншому і бути не може! І зовсім не тому, щоб уникнути штрафу (які дурниці!), а виключно з любові до мистецтва. Можна, в крайньому випадку, і сльозу пустити, правда, цей прийом на дорожніх інспекторів, загартованих в спілкуванні з численними пані за кермом, надає вельми незначну (а часто прямо протилежну бажаному) дію.
(Відбивка)
Тип четвертий: Зухвалий
Ведуча – Їздить за принципом: «закони писані для дурнів, а не для мене». Перевищити швидкість, проїхати на червоне світло, підрізати кого-небудь - все це дитячі витівки. Жінки-водії цього типа щиро вважають, що їм дозволено робити все, що подобається і що дозволяє автомобіль. Це створює неприємності іншим? Так це їх проблеми! Розбиваються тільки чайники, а у неї все буде в порядку. А ті, хто свято дотримують правила дорожнього руху – просто погані водії і гідні жалості. Наочна агітація у вигляді раскуроченних в аварії машин на таку пані просто не діє. Вона не звикла утрудняти себе прорахунком ситуації на дорозі на декілька ходів вперед: що буде, наприклад, якщо вона проскочить це перехрестя на червоне світло. При цьому, машина, що з'явилася із-за повороту, викликає її щирий подив: він-то що тут робить? Роз'їздили тут, розумієш! Самі винні!
Взагалі, на дорозі, в будь-яких ситуаціях повинні всі, окрім неї, а вона - просто ідеальний водій і, взагалі, вся в білому. До речі, цьому типу із-за непомірних амбіцій сильно дістається від доблесних представників закону: ці хлоп'ята не переносять подібного до себе відношення, а вагомих доказів, здатних урезонити будь-якого, в їх арсеналі предосить.
Тип п'ятий: Педантичний
Ведуча – Ця пані може роками не зустрічатися з автоінспекцією - хіба що на техогляді. Тому, що їздить, як і живе: строго за правилами. Але навіть, якщо порушення і має місце (всі ми люди), то проблем з дорожньою владою не буває. Питання, хто в такій ситуації «начальник», а хто «дурень» просто не виникає в голові Педантичної пані, штраф платиться негайно, сперечатися немає про що – такі правила. Неадекватні вчинки на дорозі (та і в житті) – не для неї.
Ведуча – Звичайно, ця, як і будь-яка інша типологія не претендує на абсолютність. Все, зрештою, залежить від ситуації і настрою володарки авто. Всі п'ять типів поведінки можуть цілком гармонійно і природно виявитися у однієї і тієї ж пані на протязі дня. Йдеться, швидше, про якогось улюблений стиль, що найбільш віддається перевазі. А жінка на те і Жінка, щоб бути багатоликою і непередбачуваною і через це завжди загадковою і привабливою. Дякую за увагу, на все добре.
(Джингл.)
ВИСНОВКИ
Відповідно до поставленої мети я сформулювала завдання, які і дослідила в курсовій роботі:
· проаналізувала головні формотворчі та стилетворчі засоби радіомовлення;
· визначила місце і різновиди авторської програми на радіо;
· виявила особливості використання виражальних засобів теми в авторських програмах радіостанцій.
В ході дослідження обраної теми було виявлено, що в сучасній журналістиці науці існує певна розбіжність в трактуванні поняття авторська програма. Низка вчених-журналістикознавців, які займалися розробкою проблеми «авторської програми» як такої (Г.В. Лазутіна, В.Л. Цвік, М.І. Калуцька та ін.) не виокремлюють її різновид як авторської програми на радіо. Водночас вчені, які займалися вивченням власне особливостей радіо як засобу масової інформації (O.А. Шерель) не займалися вивченням особливостей саме регіонального радіо. Тому поєднання двох тем, трактування поняття «авторська програма» та характеристика використання виражальних засобів на радіо як такого, може стати новим напрямом в журналістикознавстві.
В ході дослідження проаналізувала декілька тлумачень терміну «авторської програми», виявили її характерні ознаки, проаналізували особливості радіопрограм і сформулювали варіант дефініції терміну «авторська програма», який трактуємо як радіопередачу, автор якої одночасно виступає в ролі її творця та ведучого, режисера, літературного та музичного редактора, коректора, а іноді і продюсера.
Характерними ознаками авторської радіопередачі є: повна відповідальність автора за її виробництво, конструювання та випуск, вибір теми, інформаційного приводу та підбір матеріалу, написання журналістом тексту, підбір музичного матеріалу, спеціального джинглу, пошук спонсорів. Дозвіл на вихід авторської програми в ефір надає головний редактор або програмний директор.
Ще кілька десятиліть тому радіомовлення для слухачів було пов'язане з роботою дикторів. Чітка артикуляція, правильна вимова, поставлений голос і виразні інтонації були обов'язковими складниками мовлення радіодикторів. Тому цілком природно, що його вважали зразковим і таким, яке пересічні слухачі прагнули наслідувати. Можна багато говорити про недоліки роботи ЗМІ, зокрема, радіомовлення того часу. Зі змінами в інформаційному просторі за останні 20 років відбулись як позитивні, так і негативні зрушення в медійному середовищі. Журналісти позбулись цензури, засоби масової інформації стали ближчими до своєї аудиторії, кількість радіостанцій зросла, радіомовлення стало інтерактивним. Водночас значно знизились вимоги до журналістів, які працюють в ефірі. Наслідком цього є погіршення якості написаних матеріалів, численні мовні помилки, низький рівень культури й техніки мовлення, що в сукупності призводить до недовіри з боку аудиторії та сприймання радіо виключно як розважального засобу.
Аналіз роботи сучасних радіоведучих комерційних радіостанцій у черговий раз довів, що, незважаючи на популяризацію в ефірі живого, спонтанного спілкування, радіомовлення має бути ретельно підготовленим і чітко організованим. При цьому однією з найважливіших вимог має стати чітка позиція радіостанції щодо мовного виховання аудиторії шляхом підвищення культури мовлення радіоведучих та формування позитивного іміджу рідної мови.
Отже, як особливість використання виражальних засобів теми в авторських програмах радіостанцій, серед типів сучасних авторських програм на музично-інформаційному радіо кількісно переважає розважально-пізнавальний продукт. Цей факт пояснюється тим, що нова система програмування пов'язана з поведінкою аудиторії, конкуренцією в ефірі та в цілому форматними особливостями радіостанцій. Проте, незважаючи на ряд суспільно-політичних, бізнесових, суто технічних факторів впливу на становлення й розвиток музично-інформаційного радіо, радіо-виробництва, що мінімалізує елемент творчості, авторська майстерність у створенні програми виявляється, передусім, у звуковому образі передачі.
Значні технічні властивості радіо, використання виражальних засобів, творчий підхід журналіста створюють матеріал, який спонукає до мислення, активізує увагу, пробуджує почуття, примушує фантазувати, тобто впливає на слухача у двох сферах: логічній та емоційній. До їх підготовки треба підходити особливо ретельно, мало написати гарний текст. Його слід збагатити музикою, звуками, інтонацією та акторськими здібностями.
Акустичний вплив на масову аудиторію найефективніше справляє радіо. Звукові повідомлення викликають у людській психіці (на свідомому та підсвідомому рівнях) потаємні внутрішні ефекти, активізують уяву та інші механізми слухового сприйняття, викликають у мозку людини низку не лише акустичних, а й візуальних образів. Отже, найефективніше сприйняття інформації відбувається за допомогою збалансованого використання зображальних та звукових знакових систем у вигляді візуальних та звукових образів. Звуковий образ - це сукупність звукових (мовленнєвих, музичних, шумових) елементів, що створюють за допомогою асоціацій в узагальненому вигляді уявлення про матеріальний об'єкт, явище, історичну подію, характер людини.
Звуковий образ сучасної авторської радіопрограми залежить від теми чи проблеми, яку порушує журналіст, функцій, які він намагається реалізувати, ефекту, реакції, які передбачає викликати в слухачів.
За допомогою грамотного використання комплексу виражальних засобів радіо впливає на емоції і почуття. Саме вони викликають у слухачів певний емоційний стан, певний настрій, які в подальшому можуть вплинути на формування власного погляду на події та явища. Використання усіх можливостей радіо дозволяє досягти головної мети: слухач має зрозуміти основну ідею. Максимально завдання виконане, коли разом оптимально, професійно використовуються емоційні та раціональні засоби, які доповнюють одне одного і органічно поєднані. Дуже важливо при цьому мати почутя міри - не перенасичит або не зробити цікавий матеріал - нецікавим через нестачу виражальних засобів.
Величезна кількість звуків природи, цивілізації складають багату палітру звукового середовища, яка потім використовується в радіомовленні. Тому важливо вміти грамотно і професійно працювати із звуком, забезпечити звукову достовірність у подачі матеріалу різного змісту авторських програм.
Сучасне українське радіомовлення, зокрема музично-інформаційне, можна назвати авторським, оскільки саме авторський програмний продукт становить левову частку його ефіру. Але, назвати його якісним, виваженим і різноманітним, нажаль, навряд чи можна. Присутність авторських програм обмежена лише інтерактивами чи ефірами з привітальними повідомленнями, хоча саме програм з доцільним використанням звуковиражальних засобів невистачає украінському радіопростору.
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ
1. Багиров Э.Г. Основы радиожурналистики. / Э.Г, Багиров, В.Н. Ружников – М. : Изд–во Моск. ун–та, 1984. – С. 234.
2. Бараневич Ю.Д. Жанры радиовещания: Проблемы становления, формирования, развития. /Ю.Д. Бараневич – К. : Знання – Прес, 1978. – 357 с.
3. Барноу Э. Как писать для радио и телевидения: Пер. с англ. / Э. Барноу– М. : Академия, 1960. – 420 с.
4. Белицкий Я.М. Профессия – журналист / Я.М. Белицкий // Телевидение и радиовещание.– 2000. – №1. – С. 5–12.
5. Бернштейн С.И. Язык радио. / С.И. Бернштейн – М. : Информационно – издательский центр Connect, 1977. – 456 с.
6. Бехтина Н.Р. Радио – это прежде всего разговор / Н.Р. Бехтина // Техника кино и телевидения. 2000. – № 2. – С. 10–12.
7. Ваніна О.С. Значення голосу і манери говорити для теле– і радіожурналістів / О.С. Ваніна //Теле– й радіожурналістика : зб. наук.–метод. праць. – Львів : Львівський національний університет ім. І. Франка, 2002. – Вип. 4. – С. 155–158.
8. Васильева Т.В. Радиожурналистика – проблемы «живого» вещания / Т.В. Васильева //Вестник Ленинградского университета. – Сер. 2. История, языкознание, литература. – 1987. – № 4. – С. 37–45.
9. Вундт В.К. К вопросу о происхождении языка. Звукоподражание и звуковые метафоры / В.К. Вундт // Фоносемантические идеи в зарубежном языкознании / Под ред. С. В. Воронина. – Л., 1990. – 210 с
10. Гаймакова Б.Д. Мастерство эфирного выступления: Учебн. Пособие, / [Б. Гаймакова, С. Макарова, В. Новикова и др.] М. : Аспект Пресс, 2004. – 283с.
11. Гальперин Ю.М. Человек с микрофоном. / Ю.М. Гальперин – М. : МАИК, 1971. – 230 с.
12. Гаспарян В.В. Работа радиожурналиста. Технология творчества. / В.В. Гаспарян – М. : Информационно– издательский центр Connect, 2000. – 480 с.
13. Гоян О.Я. Основи радіожурналістики і радіоменеджменту / О.Я. Гоян– К. : Веселка, 2004. – 245 с.
14. Григораш Д.С. Журналістика у термінах і виразах / Д.С. Григораш. – Львів : Вища школа, 1974. – 296 с.
15. Єлісовенко Ю.П. Інтонаційна диференційованість інформаційного, аналітичного та художньо–публіцистичного теле– і радіомовлення / Ю.П. Єлісовенко //Вісник Київського національного університету. Сер. Журналістика. – 2006. – № 14. – С. 47–50.
16. Ефимова Н.Н. Художественно–эстетический анализ звукового эфирного пространства телерадиовещания : дис. … д–ра искусствоведения : 17.00.03. / Н.Н. Ефимова – М.: РГБ, 2006. – 280с.
17. Зазыкин В.М. Психологические аспекты формирования интереса к телевизионным и радиопередачам / В.М. Зазыкин // Аудитория. – 1988. – № 6. – С. 23–30.
18. Зарва М.В. Слово в эфире: О языке и стиле радиопередач. / М.В Зарва – М.: Академия, 1977. – 245 с.
19. Звуковой мир. Книга о звуковой документалистике / Под ред. Шилова Л.М. – М.: Наука, 1979. – 246 с.
20. Калуцкая М.И. Авторские проекты. [Електронний ресурс] / М.И. Калуцкая – Режим доступа: // http:// www.journalism/0_object92813.html
21. Капська А.Й. Виразне читання. / А.Й. Капська – К., 1986. – С. 12–19.
22. Кетов С.Д. Радиослушание / С.Д. Кетов // Среда. – 1999. – № 2. – С. 45–47.
23. Когут Ю. Що в голосі твоїм? / Ю. Когут // Теле– й радіожурналістика : зб. наук.–метод. праць. – Львів : Львівський національний університет ім. І. Франка, 2007. – Вип. 7. – С. 46–53.
24. Кузнєцова О.Д. Засоби масової комунікації. Посібник: Вид. 2–ге, перероблене й доповнене. / О.Д. Кузнєцова – Серія «Навчальні та наукові видання професорсько–викладацького складу Львівського національного університету імені Івана Франка» – Львів: ПАІС, 2005. – 200 с.
25. Лазутина Г.В. Основы творческой деятельности журналиста. – [Електронний ресурс] / Г.В. Лазутина. – Режим доступу : // http://www.journ.bsu.by/index.php
26. Летунов Ю.А. Время. Люди. Микрофон. / Ю.А. Летунов – М.: Искусство, 1974. – 279 с.
27. Летунов Ю.А. О развитии документальной радиожурналистики. / Ю.А. Летунов – М.: Искусство, 1966. – 375 с.
28. Летунов Ю.А. Что скажешь людям? / Ю.А. Летунов – М.: Искусство, 1980. – 198 с.
29. Летунов Ю.А. О развитии радиожурналистики в России. / Ю.А. Летунов – М.: Наука, 1966. – 460 с.
30. Лизанчук В.В. Основи радіожурналістики. / В.В. Лизанчук – К.: Знання, 2006. – 628 с.
31. Лизанчук В.В. Радіожурналістика: засади функціонування. Підручник. / В.В. Лизанчук – Львів: ПАІС, 2000. – 366 с.
32. Ломыкина Н.Ю. Просадические характеристики речи телеведущих (на материалах программ социально–культурной тематики : дис. ….канд. филол. Наук: 10.01.10. / Н.Ю. Ломыкина – М.: РГБ,2007. – 234с.
33. Любосветов Д.И. По законам эфира. О специфике творчества радиожурналиста. / Д.И. Любосветов – М.: Наука, 1979. – 270 с.
34. Любосветов Д.И. К вопросу о движении творческих форм в отечественной радиожурналистике. Журналистика в 1999 году. / Д.И. Любосветов – М.: Информационно–издательский центр Connect, 2000. – 387 с. \
35. Любченко Ю.В. Виражальні засоби в процесі логічного та емоційного сприйняття казки на радіо. – [Електронний ресурс] / Ю.В. Любченко // Наукові записки інституту журналістики. – 2008. – Т. 5. – Режим доступу : http://www.bdpu.org/scientific_published/apsf_21_2009/lubchenko.pdf
36. Ляшенко Б.П. Наедине с микрофоном. / Б.П. Ляшенко – М.: ИЦМ, 1974. – 394 с.
37. Ляшенко Б.П. Радио без тайн. / Б.П. Ляшенко – М.: ИЦМ, 1985. – 463 с.
38. Маграчев Л.Н. Сюжеты, сочиненные жизнью. / Л.Н. Маграчев – М.: Издательство Московского государственного университета, 1972. – 356 с.
39. Маграчев Л.Н. Встречи у микрофона. / Л.Н. Маграчев – М.: Знание, 1959. – 145 с.
40. Маккой К. Вешание без помех. / К. Маккой – М.: Информационно–издательский центр Connect, 2000. – 487 с.
41. Марченко Т.А. Радиотеатр. Страницы истории и некоторые проблемы. / Т.А. Марченко – М.: Сатам, 1970. – 280 с.
42. Мащенко І.Г. Енциклопедія електронних мас–медіа. У 2 т. Том другий: Термінологічний словник основних понять і виразів: телебачення, радіомовлення, кіно, відео, аудіо. / І.Г. Мащенко – Запоріжжя: Дике Поле, 2006. – 512с.
43. Минков М.Д. К проблеме жанров в радиовещании / М.Д. Минков // Телевидение и радиовещание за рубежом. – М.: Атманай, 1973. – С. 3–53.
44. Миронченко В.Б. Диалогические жанры радиовещания. / В.Б. Миронченко – К.: Либідь, 1978. – 230 с.
45. Миронченко В.Я. Технічні засоби радіомовлення та звукозапису: Посіб. для студ. Інституту журналістики. / В.Я. Міронченко – К.: Інститут журналістики КНУ імені Тараса Шевченка, 2004. – 76 с
46. Михайлов Б.П. Радиоочерк. / Б.П. Михайлов – М.: Издательство Московского государственного университета, 1958. – 148 с.
47. Моїсеєв В.А. Журналістика та журналісти. / В.А. Моісеєв – К.: Дакор, 2002. – 402 с.
48. Москаленко А.3. Сучасна українська журналістика: поняттєвий апарат / За ред. А.3. Москаленка. – К., 1997.
49. Музыкант В.Л. Теория и практика современной рекламы: монография. / В.Л. Музыкант – Ч. 1. – М.: Евразийский регион, 1998. – С. 189.
50. Овсенников Т.Н. Радио России – реформа без цели / Т.Н. Овсенников // Среда. – 1998. – №2. – С. 8–15.
51. Олейник В.П. Радиопублицистика. Проблемы теории и мастерства. / В.П. Олейник – К.: Либідь, 1978. – 431 с.
52. Отечественное радио в современных условиях: Сборник статей. / Под ред. Сухаревой В.А. – М.: Академия, 1998. – 380 с.
53. Павлюк Л.С. Знак, символ, міф у масовій комунікації. / Л.С. Павлюк – Л.: ПАІС, 2006. – 120 с.
54. Павлюк П.А. Практическая журналистика / П.А. Павлюк : Учеб. пособ. для студ. фак. журналистики / Журналистский гуманитарно–экономический открытый университет. – Одесса: ХГЭУ, 2001. – С. 61–92.
55. Партико З.В. Галузеві норми редагування радіопередач / З.В. Партико - Київ. нац. ун–т імені Тараса Шевченка; Редкол.: В. В. Різун (головний редактор). – К.: Інститут журналістики, 2001. – Т. 14. – Липень–вересень. – С. 42–46.
56. Потятиник Б.М. Мережеві ЗМІ в Україні: прогноз розвитку / Б.М. Потятиник // Телевізійна й радіожурналістика. – 2009. – № 8. – С. 74–79.
57. Пономарів О.Д. Культура слова: Мовностилістичні поради: Навч. Посібник. 2–ге вид., стереотип. / О.Д. Пономарів – К.: Либідь, 2001. – 240 с.
58. Почепцов Г.Г. Теорія комунікації. – 2–ге вид., доповн. / Г.Г. Почепцов– К.: ВПЦ «Київський університет», 1999. – 308 с.
59. Проблеми підготовки літературно–драматичних і культурно–мистецьких радіопередач: збірник навчально–методичних матеріалів / Упоряд., В.Я. Миронченко. – К.: Друкарня НРКУ, 2007. – 78 с.
60. Радіожурналістика: Учеб. для студентов вузов, обучающихся на спец. «Журналистика» / Н. С. Барабаш, Л. Д. Болотова, В. В. Гаспорян и др.; Под. ред. А. А. Шереля. – М.: Изд–во Моск. ун–та, 2000. – 479 с.
61. Радиоискусство: Теория и практика. / Сост. Зверев В.Н. – М.: Искусство, 1981. – 230 с.
62. Ревенко А.П. У микрофона наш корреспондент. / А.П. Ревенко – М.: Наука, 1964. – 340 с.
63. Різун В.В. Маси: Тексти лекцій. / В.В. Різун – К.: ВПЦ «Київський університет», 2003. – С. 57.
64. Ружников В.Н. Так начиналось: Историко–теоретический очерк советского радиовещания. 1917–1928. / В.Н. Ружников – М.: Знание, 1987. – 474 с.
65. Самойленко Ю.А. Планирование на телевидении и радиовещании / Ю.А. Самойленко // Планирование работы в редакции. – М.: Простоп, 1979. – С. 452–470.
66. Селіванова О. Сучасна лінгвістика: термінологічна енциклопедія. / [упор. О. Селіванова]. – Полтава: Довкілля, 2006. – 716 с.
67. Сербенська О.А. Ефірне мовлення у взаєминах з усною мовою / О.А. Сербенська // Теле– й радіожурналістика : зб. наук.–метод. праць. – Львів : Львівський національний університет ім. І. Франка, 2002. – Вип. 4. – С. 121–127.
68. Смирнов В.В. Жанры радио журналистики./ В.В. Смирнов – К.: Дакор, 2002. – 450 с.
69. Смирнов В.В. Формы вещания: Функции. типология, структура радиопрограмм : учеб. пособ. для вузов / В.В. Смирнов. – М. : Аспект Пресе, 2002. – 203 с.
70. Сомова Е. Мелодика как стоппер в радиорекламе / Е. Сомова // Коммуникации в современном мире. – Воронеж, 2002. – С. 106–107.
71. Сомова Е. Тембральная метафоризация в радиоречи [Електронний ресурс] / Е. Сомова // Русский язык. – 2002. – № 1. – Режим доступа : http://www.relga.ru/n79/rus79.htm.
72. Федорчук Л.П. Ведучий інформаційних програм на українському ТБ: особливості діалогу з глядачем [Електронний ресурс] / Л.П. Федорчук // Наукові записки інституту журналістики. – 2005. – Т. 7. – Режим доступу : http://journlib.kiev.ua.
73. Фихтелиус Э. Десять заповедей журналиста: Пер. со шведского. – М.: Наука, 1999. – 70 с.
74. Хоменко І.А. Оригінальна радіодрама: Навч. посіб. / За ред. В. Я. Миронченка; Київ. нац. ун–т імені Тараса Шевченка. – К., 2002. – 320 с.
75. Цвик В.Л. Журналист с микрофоном. Учебное пособие. / В.Л. Цвик – М.: Издательство МНЭПУ, 2000. – 59 с.
76. Чантлер П., Стюарт П. Основы радиожурналистики: Пер. с англ. – М.: Наука, 2000. – 529 с.
77. Ченин О.П. Личность ведущего на радио и телевидении / О.П. Ченин // Информационный сборник. – 1979. –№ 4. – С. 15–23.
78. Шерель А.А. Там на неведомых подмостках: Радиоискусство. Проблемы истории и теории, 1922–1941. / А.А. Шерель – М.: Российский институт искусствознания Министерства культуры РФ., 1993. – 483 с.
79. Щербатюк В.М. Радиорепортаж. /В.М. Щербатюк – М.: Наука, 1970.–327с.
80. Штурнак О. Інтонаційна виразність – важливий елемент телевізійного тексту / О. Штурнак // Телевізійна й радіожурналістика. – 2007. – Вип.7. – с.154–160.
81. Яцимірська М.Г. Культура мови журналіста як показник його інтелекту / М.Г. Яцимірська // Українська журналістика і національне відродження: 36. наук, праць. – К.: НМК ВО, 1992. – С. 83–86.
82. Ярошенко В.Н. О некоторых видах современных информационных радио–программ / В.Н. Ярошенко // Информационный сборник. – 1983. – № 1. – С. 20–31.
Размещено на .ru
Страницы: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7